A Béres István kormánybiztos által összeállított „Felülvizsgálati Összefoglaló”
tételes elemzése
1.	A szociológia szakterületet teljes egészében az Északi tömbben kell elhelyezni a könyvtárral együtt. Amennyiben a könyvtárat máshol nem lehet elhelyezni, úgy a „kiállító teret” kell átalakítani.
Ez a teljes szociológia szakterületnek a természettudományi kar számára megfelelő infrastruktúrával korábban megépült és már átadott északi tömbben történő elhelyezésére ad utasítást. Ez a következő okokból nem valósítható meg:
– A szociológia szakterület nagy hallgatólétszámmal, jelentős tanteremigénnyel dolgozik. Az északi tömb kémiai részében ugyanakkor már jelenleg is tanterem-szűkében folyik az oktatás, szorgalmi időszakban nehézségekbe ütközik a speciálkollégiumok számára termet kapni, egy-egy tanterven kívüli szemináriumot megtartani, és már most sincsenek kellő méretű termek zárthelyi dolgozatok íratása céljából. A fizikus épületben jelenleg még van flexibilitás, de nem akkora, hogy egy teljes új szakterületnek tudna otthont adni. A komplexum egyébként sem tud több száz új hallgatót befogadni: nincs menza, a szűkös büfék zsúfoltak, a liftek túlterheltek, stb. 
 – Különböző karokhoz tartozó szakterületek egy épületben való elhelyezése adminisztratív zavarokhoz vezet, mert ezek nem tartoznak egységes irányítás alá (a szociológusok nem kötelesek betartani a TTK dékánjának házi utasításait). Egy ilyen helyzet egyúttal állandó konfliktusforrás (divide et impera ?).
– Elegendő tanterem csak laboratóriumi területek átalakításával volna létrehozható. Ez, azon túl, hogy végzetes veszteség a kísérleti területeknek, a közpénzek pazarlása is, hiszen ezeket a laboratóriumokat hatalmas költséggel, korszerű infrastruktúrával hozták létre. Maga az épület is ennek megfelelő infrastruktúrával készült, így üzemeltetése költségesebb annál, hogy egyszerű tantermekre lenne érdemes cserélni a meglévő laboratóriumokat.
– Az ún. „kiállító terem” megszüntetése egyetlen, nem oktatási célú, szabad területétől fosztaná meg a TTK lágymányosi részlegeit, holott ilyen helyiségre szükség van egy egyetemen. Itt kellene például tudományos konferenciák alkalmával az aulába nem illő rendezvényeket (poszter-bemutatókat, stb.) megtartani. Ugyanez szolgálhat oktatási célú segédanyagok bemutatására is.
Megjegyezzük, hogy a szociológusok a régóta életveszélyesnek nyilvánított Pollack Mihály téri épületükből az eredeti tervek szerint a Trefort kert D épületébe költöznének. Számunkra nem ismeretes, hogy erre most miért nincs lehetőség.
2.	A megállapodásban rögzített új funkciók telepítése nem járhat többlet terület követeléssel, illetve nagyméretű és építési költségnövekedést eredményező gépészeti áttervezéssel. (Ennek tervezési időtöbbletét nem tudjuk kezelni.) Ezért nem elfogadható az állatház, növényház, laborok és gépészeti egységek áthelyezése.
Az épületek tervezésekor kialakított eredeti elhelyezési terv megvalósítása nem igényel sem időt, sem anyagi ráfordítást.
3.	Mindkét tömbnél a tervhez mellékelt – helyiség-kimutatás táblázatban ki kell tölteni az oktatási területek (előadók, szemináriumi helyiségek, gyakorlati termek és laboratóriumok) kapacitás adatait, oktatói, dolgozói férőhelyeket és azt elemezve kell bemutatni. A karon meg kell szervezni az órarenden és a tényleges szakterület-igényeken alapuló terem leterhelési nyilvántartást, kimutatást.
Nem ellenezzük, sőt szorgalmazzuk egy reális kimutatás elkészítését és nyilvánosságra hozatalát!
4.	Kérjük a fenntartási költségeket intézetekre megbontani és bemutatni azokat (feltétele az intézetvezetők ilyen irányú tájékoztatása, a bevételeik elemzésével a tehervállalásukra vonatkozó adatok közös kiértékelése).
Lásd előző pont. Ugyanakkor megjegyezzük, hogy jelenleg nem állnak rendelkezésünkre az egyetemünk finanszírozását alakító pontos, kiszámítható feltételek. Reméljük, hogy egy évtizedekre szóló telepítési tervet nem kell ideiglenes anyagi nehézségekre alapozva kialakítani.
5.	Azoknál az intézeteknél, szakterületeknél, ahol az oktatási területeken túl kutatási területek is vannak (laborok, műhelyek, különféle állat- és növénykísérleti telepek stb.), ott az oktatókat – tanszék-, illetve intézetvezető kivételével – közös tanszéki szobákban kell elhelyezni (férőhelyenként 6-7 m2-en).
Meg kell állapítanunk, hogy aki ezt a bekezdést megfogalmazta, nem ismeri a tudományegyetemek működését, az ott folyó munka természetét.
(a) Dolgozószoba-igény szempontjából különbséget tesz laborral rendelkező és nem rendelkező oktatók között. Ez értelmetlenség: a laborokban kísérleti munka folyik, hallgatókkal, asszisztensekkel, a dolgozószobákban szellemi munka, megbeszélés, vizsgáztatás. Minden fejlett ország tudományegyetemein a kísérleti munkát végző kinevezett oktatóknak van laboratóriuma és dolgozószobája. Hozzátesszük még, hogy sok laboratóriumban egészségre ártalmas körülmények vannak (sugárzások, káros vegyszerek, szennyezett levegő), amelyben nem célszerű a szükségesnél több időt eltölteni. 
(b) A bekezdés különbséget tesz tanszék- ill. intézetvezető és nem vezető között. Az egyetem nem hivatal, és a TTK legtöbb tanszéke nem „porosz rendszerű”. Egy nemzetközi hírű egyetemi tanárnak, aki, mondjuk, egy szakmai világszövetség vezetőségi tagja, vagy egy nemzetközi tudományos folyóirat szerkesztője, stb., munkája eredményes elvégzéséhez nincs kisebb területigénye a tanszékvezetőnél.
(c) Személyenként 6-7 m2 akkor sem elegendő, ha fiatal oktatókról van szó. Ez a számadat önkényes, nevetséges és sértő. Ekkora területen nem helyezhető el egy íróasztal, egy számítógép, egy könyvszekrény, egy iratrendező, és egy szék. Ha mégis bezsúfolnák, nem jöhetne be az oktatóhoz sem diák, sem külföldi vendég, mert nem lehetne hellyel megkínálni. (Az 1998. évi beköltözések során volt olyan tanszék, ahol megpróbálták három oktató bútorait elhelyezni egy 18 m2-es szobába, de azok tényleg nem fértek be.)
6.	Felül kell vizsgálni a kutatás számára létesítendő labor, raktár, műhely, kísérleti területek nagyságát, közös használhatóságát, az egyes szakterületeken meglévő felszereltségeknek eszközöknek megfelelően és csak a finanszírozható funkciók maradhatnak.
A felülvizsgálatnak, ha az nem rosszindulatú, hanem objektív, örömmel állunk elébe. Mi magunk is szeretnénk, ha új telephelyünk épületeit optimálisan tudnánk kihasználni. A fogalmazás azonban itt is elárulja, hogy a szövegező nem ismeri a kísérleti munka jellegét: kutatólaborokat általában nem lehet közösen használni. Ezekben alkalmasint veszélyes, bizalmi munka folyik, a labor gazdájának felelőssége mellett. Ezért van (másutt is!) minden vezető oktatónak saját laborja. A finanszírozhatóságot pedig nem lehet előre megállapítani: milyen információ alapján tudja ma egy kormánybiztos eldönteni, hogy X professzor pár év múlva milyen (esetleg nemzetközi) pályázatokból fogja kutatásait finanszírozni? A laboratóriumok, műhelyek fenntartását a kormánybiztos „felszereltségüktől” teszi függővé. Milyen felszereltségüktől? A mostanitól, ami 20 évvel el van maradva az európai színvonaltól, vagy attól, ami – reméljük – pár év múlva megvalósul?
•	Meg kell szüntetni az 1. szinten a földtudományi terület műhelyeinek, raktárainak duplikált funkcióit (kőtörő, csiszoló, polírozó megmunkáló helyiségek) és ezek közül a meglévő személyi állomány lehetőségeihez és a működtetés finanszírozásához tartozók maradhatnak összevontan.
– Duplikátumok megszüntetését, ha a szakterületek véleménye szerint is indokolt, természetesen nem ellenezzük.
•	Meg kell szüntetni a két tömbben (de különösen a déli tömbben) azokat a funkciókat, amelyek nem közvetlenül az oktatást szolgálják, pl.: tanácstermeket, klubokat, tárgyalókat, oktatói védés különtermeit. Az Északi tömbben lévő, a kar számára már létesített funkciókat kell kihasználni és ennek kihasználtságát bemutatni. (A Déli tömbben csak ez a funkció mintegy 880 m2 területet foglal el.);
– Egy korszerű egyetemen nem szabad megszüntetni „azokat a funkciókat, amelyek nem közvetlenül az oktatást szolgálják”. Aki ezt leírta, nincs tisztában egy tudományegyetem alapfeladataival. A világ minden tudományegyetemén – nem véletlenül – megtalálhatók az oktatók és felsőbb éves hallgatók tudományos közéletét kiszolgáló helyiségek (szemináriumi szobák), mégpedig nem „kihasználtan”, hanem gyakran üresen, hogy bármikor lehessen szemináriumot tartani, tárgyalók egy-egy értekezlet megtartására, stb.
•	Össze kell vonni és a központi könyvtárakban kell helyet találni az egyes szinteken elhelyezkedő szakterületi, intézeti könyvtáraknak, médiatáraknak;
– A tanszéki könyvtárhelyiségek megszüntetése a hatékony munkavégzést gátolja, és ugyancsak ellentétes a nemzetközi gyakorlattal. A központi könyvtárak – elegendő könyvtárosi státusz hiányában – csak munkaidőben vannak nyitva, a tanszékiekhez az oktatóknak kulcsuk van. A helyzet megítéléséhez tisztában kell lenni azzal is, hogy a természettudományi karon egyes oktatók esetenként este 10-ig vagy hétvégén is dolgoznak. A könyvtár ügye egyébként is szorító: a lágymányosi új komplexumban a kar kifejezett kérése ellenére sem épült korszerű, elektronikus infrastruktúrával is ellátott központi természettudományos könyvtár, ami vezető európai egyetemek alapvető tartozéka. 
•	Külön kérjük kimutatni az Akadémiai egységek által kizárólagosan és közösen használt területeket és ezek fenntartási költségeit a jelenlegi állapotban és a velük folytatott egyeztetés utáni állapotban, a költség viselésére vonatkozó nyilatkozattal együtt;
– Az akadémiai csoportok az ELTE épületében vendégek, és az MTA-val kötött szerződés szerint nem járulnak hozzá az infrastruktúra költségeihez. Ezért cserébe részt vesznek az oktatásban.
•	Kérjük az állatház, növényház és más laborok (kivéve informatika) területének jelentős legalább 3-500 nm-es – csökkentését, más oktatási területekké történő átalakítását.
– A laboratóriumi területek csökkentését a legmesszebbmenőkig ellenezzük. A kormányzat az elmúlt években jelentősen megemelte a hallgatói létszámot. Ehhez megnövelt laborterület is kell. Egy példa: ha 70 diplomázó vegyészhallgatónak kell témát adni, szükség van 70 laboratóriumi férőhelyre, ami jelenleg sem áll rendelkezésre. Komoly érv a laboratóriumi területek csökkentése ellen az is, hogy a költséges infrastruktúrájú helyiségeket pazarlás lenne egyszerű tantermekként használni.
7.	A 4. és a 6. pontokban jelzett felületvizsgálat után – véleményünk szerint – mód van  a geofizikai szakterült 7. szinten történő elhelyezésére és esetlegesen további tartalék oktatási területek kialakítására.
Még egyszer hangsúlyozzuk, hogy szívesen veszünk bármilyen objektív felülvizsgálatot. Ugyanakkor problémásnak látjuk a 7. emeleten nagyobb hallgatói létszámot mozgató oktatóhelyiségek kialakítását: erre az épület nincs műszakilag felkészítve (liftek, lépcsőházak, tűzbiztonság, stb.).
8.	Kérjük felülvizsgálni a területvédelem tényleges nagyságát olyan módon, hogy mögéjük általános célú oktatási helyiségek ne kerüljenek.
Ez számunkra nem érthető.